"Talentirani gospodin Ripley" (1999) mi je jedan od dražih filmova, stoga evo kratke analize Ripleyevog lika (pisano je za akademske potrebe, zato izgleda malo fancy).
„Talentirani gospodin Ripley“ je filmska adaptacija istoimenog romana P. Highsmith koji, kako i ime kaže, priča priču o Tomu Ripleyu, mladiću s „talentom“ za laganje, krivotvorenje, oponašanje i lažno predstavljanje.
Ličnost Toma Ripleya, s obzirom da kroz film počini tri ubojstva, moglo bi se opisati kao asocijalnu odnosno psihopatsku. Njegov put u „tamu“ počinje neplanirano, zabunom gospodina Greenleafa koji ga zamijeni za prijatelja njegova sina Dickiea. Vođen idejom da je bolje biti „lažni netko nego stvarni nitko“, Ripley prihvati tuđi identitet, a kasnije preuzme identitet sina iz imućne i visokostojeće obitelji te pritom, postepeno, sve više zatomljuje svoj identitet – identitet izolirane, neupadljive i neiživljene individue, koja živi u skromnim uvjetima u svakodnevici bez uzbuđenja i užitaka (a takva okolina predstavlja precipitirajući faktor nastanka ovog poremećaja ličnosti). Predstavljajući se kao netko drugi, Ripley započinje svoj parazitski način života, živeći na račun obitelji Greenleaf. Laganjem i varanjem Dickiea i njegove zaručnice Marge uspije se uvući se u njihove živote i šarmirati ih svojim površnim šarmom. Nakon što ubije Dickiea, Ripley je u njegovoj impersonaciji i imitaciji uspješan i uvjerljiv; lako manipulira drugima te snalažljivo i brzo rješava probleme (počini i drugo ubojstvo kako bi si spriječio da ga se otkrije), što je ujedno odraz njegove visoke inteligencije, dok se na afektivnom planu zamjećuje emocionalna plitkost, nedostatak empatije i nepostojanje osjećaja krivnje.
Međutim, u Ripleyevom liku sadržane su osobine koje nadilaze, pa čak se i kose sa slikom asocijalnog poremećaja ličnosti. Naime, Ripley ima snažnu potrebu za afilijacijom, da bude prihvaćen, voljen i da se uklopi u društvo, umjesto da iz njega iskače kao crna ovca. Njegovi interpersonalni odnosi upućuju na nesiguran (vjerojatno anksiozan) oblik privrženosti, budući da ga i najmanja prijetnja od toga da će biti odbačen pogađa i straši. Progonjen kognitivnom diskrepancom između onoga kakav je i onoga kakav bi želio biti, Ripley čini strašne zločine, no gledatelj s njime suosjeća i nastoji razumjeti njegove motive.
Ripley je na filmu portretiran kao ranjivi psihopat, čime je njegovom liku dana ljudskost. Time se ublažava težina njegovih zlodjela i pravi ga se tragičnim antijunakom, što kod gledatelja pobuđuje empatiju (a takvo portretiranje ujedno odstupa od kliničke slike asocijalnog poremećaja ličnosti odnosno psihopatije).
Requiem For a Dream (2000)
Kad sam ga pogledao 1. puta mi je bio fantastican, ali sad je bio jos bolji. Kako brutalan film, jednostavno ga obozavam :)
Večeras sam ga pogledala po prvi put. Odličan film, zaista. : Na njega isto moram dati osvrt kao na Ripleya, no iskreno - film me ostavio bez riječi. I baš je bio težak za gledanje.